Pärast Inkade impeeriumi vallutamist ja rüüstamist hispaanlaste poolt,
mõtlesid indiaanlased välja legendi Eldoraadost,
maast täis kulda, mis asub Amazonase ülemjooksu soodes.
1560. a. lõpus asus suur hispaanlastest õnneküttide ekspeditsioon
Gonzalo Pizarro juhtimisel teele Peruu kõrgplatoolt.
Ainus sellest kadunud ekspeditsioonist säilinud dokument
on munk Gaspar de Carvajali päevik.
1560. a. jõulu esimesel pühal jõudsime Andide viimasele kurule
ja nägime esimest korda alla vaadates legendaarset dzhunglit.
Hommikul lugesin missa, siis hakkasime läbi pilvede alla laskuma.
AGUIRRE, JUMALA VIHA
Keegi ei suuda seda jõge mööda elusalt alla laskuda.
Mina ütlen, et me suudame.
Siit on seda kergem teha.
Me upume kõik.
Meie indiaanlastest orjadest pole mingit kasu.
Muutuv kliima tapab neid nagu kärbseid,
enamik neist sureb palavikku.
Meil pole isegi aega neid kristliku kombe kohaselt matta.
Edasi, edasi!
Kiiremini, sead! Edasi! Liigutage!
Minge edasi, muidu jääme mutta kinni!
Kurat võtaks!
Idioodid! Kandetool jääb kinni!
Minu järel!
Kuradi muda!
Ettevaatust, idioodid!
Ärge torru vett laske!
Aasta viimaseks päevaks olime rampväsinud.
Laagrisse jäime jõe äärde.
Nii ei saa enam edasi minna, mehed.
Toit on peaaegu otsakorral.
Maastik on nii raske, et tammume peaaegu paigal.
Pole lootustki jõuda niipea asustatud piirkonda.
Arvestades olukorda, milles me oleme,
tegin oma plaanidesse
järgmised muudatused:
Ehitame parved ja mehitame need 40 mehega.
Neil meestel on ülesandeks
hankida toitu ja teavet vaenulike indiaanlaste
ja Eldoraado asukoha kohta.
Meil on põhjust uskuda, et mõlemad on lähedal...
Ekspeditsioon peab nädala jooksul tagasi pöörduma,
kas vett või maad mööda.
Kui seda ei juhtu,
tuleb arvata, et see on hukkunud
ja me peame sama teed mööda tagasi minema,
lootuses jõuda kristlastega asustatud piirkonda.
Me loodame muidugi, et seda ei juhtu,
niikaua kui Neitsi Maarja meiega on.
Pärast hoolikat kaalumist otsustasin
panna don Pedro de Ursua ekspeditsiooni juhiks.
Tema käskijanna donna Inez de Atienza läheb koos temaga.
See käib küll mu parimate tõekspidamiste vastu,
kuid donna väljendas oma soovi sellise graatsia ja meelekindlusega,
et ma ei suutnud keelduda.
Tema asetäitjaks jääb don Lope de Aguirre,
mees, kes on selleks ülesandeks väga sobilik.
Tema tütar Flores jääb ta kaitse alla,
ka see on mu põhimõtete vastu.
15-aastasena oleks ta pidanud jääma pühade õdede hoole alla.
Nagu kõikidel ekspeditsioonidel, tuleb paganateni viia jumalasõna.
Sellepärast ma nimetan vend Gaspar de Carvajali selle ülesande täitjaks.
Järelejäänud kakssada orja jäävad minu salka.
Hispaania kuningakoda esindab
vapper aadlik Fernando de Guzman,
kes tõestas oma julgust 10 aastat tagasi
Saxahuamani kindluse ründamisel.
Selle grupi moodustavad parimad sõdalased,
kuid need, keda sinna ei valitud, ärgu tundku end kõrvale heidetuna.
Kõike seda ma kuulutan dokumendis,
mis esitatakse indiaanlaste nõukogule heakskiitmiseks.
Siinjuures lisan ma oma allkirja.
Neli päeva hiljem, 4. jaanuaril asusime teele.
Olgu jumal meiega.
Jälgige parve, vool muutub kiiremaks!
Hoidke jõe keskele!
Esimene parv sattus keerisesse! - Nad peavad kaljudest eemale saama!
6. jaanuar.
Lõpuks saime kaldale ja jäime laagrisse.
Teisel pool jõge sattus üks meie parvedest keerisesse.
Me ei kuulnud, mida nad hüüdsid ja ei saanud neid aidata.
Palju neid parve peal on?
Seitse, pluss kaks indiaanlast.
Peaks proovima aidata neid vaesekesi, Aguirre.
Sa oled hull!
Me ei aita neid!
Mina jagan siin käske.
Nii, nii...
Vaja on pikki köisi ja konkse. Kaugemal allavoolu saab üle jõe.
Kui oleme teisel pool, saame nad välja aidata.
Võta nii palju mehi, kui vaja... ja kiirusta!
Ei tea, kas Armando on juba teisele poole jõudnud?
Mehed peaksid juba ühe koha peal keerlemisest haiged olema.
Mis see on? - Tulistavad.
Nad püüavad meile märku anda.
Äkki on see lahing?
Neid on ainult kuus.
Aerumehed ja seitsmes mees on kadunud.
See on imelik.
Vaata, aerud on seal.
Olen kindel, et siin kuskil on indiaanlased.
Parem läheme laagrisse tagasi.
Hoidke silmad lahti!
Appi!
Indiaanlased! Indiaanlased!
Siit loetud palvetest ei piisa, vend Carvajal.
Tahan need mehed ära tuua ja kristlikult matta.
Sul on õigus, mu poeg,
nende hinged puhkavad pühitsetud mullas palju paremini.
See on vähim, mida me nende vaeste meeste heaks saame teha, kes nii vapralt surid.
Perucho!
Perucho, kas sulle ei tundu, et suurtükk hakkab rooste minema?
Võibolla.
Sa tead väga hästi, kes süüdi on.
Kui Aguirre karistuseta pääseb, siis kes teab, mida ta järgmisena teeb?
Ära muretse selle pärast.
Meil on muidki probleeme.
Indiaanlased on igal pool.
Kogu ümbruskond on neid täis
ja keegi ei taha surra nagu need mehed parvel.
Oleksime vaid sellest kõigest eemal...
Seda me veel loota ei saa.
Ära karda.
Aguirre ei söanda iialgi Hispaania krooni vastu mässata.
Me pole siin Kastiilias.
Vaata, mida ma sulle leidsin.
See loomake magab kogu oma elu maha.
Ta ei ole peaaegu kunagi ärkvel.
Parved on läinud.
Parved on läinud!
8. jaanuar.
Jõgi tõusis öö jooksul 15 jalga.
Millal tuleb meie õnnetustele lõpp?
Kas jooksete ära, kui ma teie ahelad ära võtan?
Kas jooksete?
Oota, see on ju minu katel!
Mida sa mu katlaga teed?
Ei, see puu on liiga raske.
Võtame selle. Ma ei astu sammugi edasi sellesse dzhunglisse.
Mis toimub?
Teeme naelu.
Milleks?
Naelu on vaja nii palju kui võimalik.
Mida te selle puuga teete?
Ma viin selle sealt, kust ma ta leidsin, laagrisse.
Kes andis käsu?
Kõik korjavad siin puid.
Ja rauda.
Mis siin toimub?
Pole aimugi.
Kes andis käsu ehitada parvi?
Mida see kõik tähendab? Kas sa tead, Inez?
Ära parem küsi. See on su isa süü.
Oleks see kõik vaid möödas.
Härrased, teie komandörina ma otsustasin
pöörduda tagasi põhisalga juurde.
Mul pole kombeks taganeda.
Tagasi peame minema jalgsi, sest vool on liiga tugev.
Me peame tagasi jõudma Pizarro öeldud aja jooksul.
See oleks enesetapp, arvestades indiaanlasi.
Mida see ka ei maksaks, peame jala tagasi minema.
Me peame Pizarro juurde tagasi jõudma!
Pizarro käigu põrgu!
Me ei saa sellisel moel oma ülesannet lõpule viia.
Aga mina ütlen, et me saame ka ilma Pizarrota vallutada!
Me kogusimegi puid ja rauda selleks,
et parve ehitada.
Kas te mäletate Hernando Cortezi?
Teel Mehhikosse kästi tal tagasi pöörduda,
aga tema läks edasi!
Vait, Aguirre!
Ta ei kuulanud käske ja vallutas Mehhiko!
Kõik vait!
Nõnda sai ta rikkaks ja kuulsaks...
Vait!
Sest ta ei kuulanud käsku.
Pange ta raudu!
Jätke järele!
Mina järgnen Ursuale. - Tapke ta!
Kas keegi veel?
Mis teie arvates nüüd edasi saab?
Mis siis, kui allajõge on kosed?
Mis tähtsust sellel on, peaasi, et Eldoraadole lähemale saaks.
Kas nägid, kuidas Ursua kätt rusikas hoiab?
Midagi peab tal käes olema.
Ma arvan, et nad tapavad ta ära.
Kas sul on julgust teda aidata?
Teie olete ainus, kes meid aidata saab.
Ma tean, et ta tapab Ursua ja Armando.
Ta lõpetab selle, millega alustas.
Te olete mu viimane lootus.
Lase oma pisaratel voolata nagu jõel,
sest neil pole lõppu.
Aga inimese
elupäevad on nagu rohi:
ta õitseb nagu õieke väljal.
Kui tuul temast üle käib,
ei ole teda ja tema ase ei tunne teda enam.
Teate, mu laps,
meie Issanda huvides
on kirik olnud alati tugevate poolel.
Tahaksin, et sa oleksid meie poolel.
Meil on sinusuguseid mehi vaja.
Mõtle selle üle,
aga mitte liiga kaua.
Nii, härrased...
oleme tülitegijatest lahti saanud.
Nüüd on meil vaja uut juhti.
Mis minusse puutub, on valik selge:
Me peame valima suurima ja tugevaima aadliku, kes meil on.
Mina või? - Jah... sina.
Nii, härrased.
Teen ettepaneku valida Guzmani.
Kes veel tema poolt on?
Panen ette, et don Lope de Aguirre jääks tähtsuselt teiseks meheks.
Kas keegi on vastu?
Mu rahvast on tabanud katkud, maavärisemised ja üleujutused,
aga see, mida hispaanlased meiega tegid,
on palju, palju hullem.
Nad panid mulle nimeks Balthasar, aga mu õige nimi on Runo Rimac.
Mida see tähendab? - Runo Rimac -
see tähendab meest, kes räägib. Olin selle maa prints.
Keegi ei tohtinud mulle otse silma vaadata.
Aga nüüd olen ma ahelas nagu mu rahvaski
ja ma pean oma pea maas hoidma.
Kõik võeti meilt ära. Ma ei saa midagi teha, olen võimetu.
Aga teist on mul kahju,
sest ma tean, et sellest dzhunglist pole pääsu.
Kuidas Ursual läheb?
Mässu tõttu peame oma olukorra seaduslikuks tegema.
Loe see dokument ette.
Keiserlikule kuningale jumala armust jumalaema
ja Rooma kiriku läbi, Kastiilia Philip Teisele.
Meie, allakirjutanud, pidasime end kuni eilseni,
1561. aasta seitsmenda päevani,
Teie teenriteks ja alamateks.
Praegu me oleme teie teenrist Gonzalo Pizarrost rohkem kui 200 miili kaugusel.
Saatus, jumala abi ja meie kätetöö on meid viinud alla mööda jõge,
mida kohalikud kutsuvad Huallagaks, uue kullamaa otsingutele.
Oleme otsustanud teha lõpu saatuse keerdkäikudele.
Meie teeme ajalugu ja nüüdsest peale ei jagata selle maa vilju teistega.
Me mässame kuni surmani.
Kõdunegu meie käed ja kuivaku meie keeled suust, kui see nii ei ole.
Habsburgide kojalt võetakse ta õigused,
ja teie, Philip Teine, tõugatakse troonilt.
Selle deklaratsiooni jõul olete te kukutatud.
Teie asemel me kuulutame Sevilla aadliku don Fernando de Guzmani
Eldoraado valitsejaks.
Seepärast põgenege, oo kuningas! Õnnistagu jumal teie hinge.
Õnn naeratab vapratele ja sülitab argade peale.
Raiume oma sidemed Hispaaniaga läbi ja kroonime don Fernando de Guzmani
Eldoraado valitsejaks.
Kas see on troon?
Troon pole muud kui sametiga kaetud plank, teie majesteet.
Ta pidi end kaua lohistama.
See pole noolehaav, see on mõõgatorge.
Ilmselt püüdis ta teda peatada.
10. jaanuar.
Armando põgenes vanglast.
Mees, kes läks kell kolm valvesse, tapeti.
See oli üks tema meestest. Kuni Ursua on elus,
pole iialgi rahu!
Mida ma saan teha?
Tapa ta.
Niikaua kuni ma valitseja olen, jääb seadus kehtima.
Ei mingeid tapmisi ilma kohtuta.
Pea siis ta üle kohut ja siis tapa!
Aga see peab olema avalik kohus.
Tal on poolehoidjaid.
Peruchu, tule tunnistajapinki.
Mida sa Ursualt kätte said?
Mitte midagi.
Kolm meest ei suutnud ta rusikat lahti teha. Tal pidi seal midagi olema.
Selle kättesaamiseks oleks pidanud käe maha raiuma.
Ta ei rääkinud midagi peale mõttetuste.
Eelmisel ööl olid tal aga külalised.
Kogu lugu lehkab vandenõu järele.
Balthasar, küsi, kas see on tõsi, et ta sai Ursualt raha.
Jah, see on tõsi.
See oli aerumehe palk.
Järgmine tunnistaja!
Okello, on see tõsi, et sa said ka Ursualt raha?
Ma olin Pizarro ori. Ta andis mu ekspeditsioonile kaasa,
sest arvas, et kui indiaanlased kardavad hobust,
ajab ka must mees neile hirmu nahka.
Ma ei tea miks, kuid mõnikord andis Ursua mulle raha.
Mis on kohtualusel öelda?
Ma tahan rääkida.
Hispaanias oli mul palju teenijaid ja ma maksin neile.
On õiglane anda teenijatele ka siin raha,
olgu nad pealegi indiaanlased.
Aeg tõestab, et Ursual oli õigus.
Me saame aru sinu eksimusest, mu laps. Sulle on andeks antud.
Kohus, olles ära kuulanud kõik tunnistajad,
leiab, et kohtualune
on süüdi reetmises.
Minu ebameeldiv kohus
on tema kõrguse don Fernando esimese kohtu eesistujana
mõista Pedro de Ursua
surma poomise läbi.
Kinnitan kohtuotsuse.
Aga kuna täna on viimase mauri Hispaaniast lahkumise aastapäev,
siis ma annan armu.
Talle antakse armu, kuid Eldoraado kodanikuna
kaotab ta kõik õigused.
Pool tema kasust läheb kirikule,
teine pool jagatakse mu parimate sõdurite vahel ära.
12. jaanuar.
Hommikul asusime uue parvega teele.
Ursua on veel elus,
kuid keeldub rääkimast.
Vaadake, tuli!
Keskpäevaks näeme suurt tuld.
Juhi kaldale lähemale!
Laadige musketid.
Ma ei näe kedagi.
Olge ettevaatlikud, mehed! See võib olla varitsus.
Võtke neeger paljaks!
Kartes varitsust, võtsime neegerorja paljaks, et indiaanlasi hirmutada.
Mine! Jookse!
Edasi! Mine, ma ütlesin!
Ajage teda meie ees!
Toidust eemale!
Passige indiaanlasi!
Hullud olete või?
Võtke oma relvad!
Vaata, see on olnud üks meie omadest.
Kust see siia sai?
Ja see siin?
Jumala eest, inimsööjad!
Inimsööjate avastamine oli nii murettegev,
et me lahkusime kiiruga sellest kohutavast paigast.
20. jaanuar.
Mäed on jäänud selja taha ja maastik on muutunud tasaseks.
Katus, mille Aguirre meid ehitada laskis, kaitseb meid kõrvetava päikese eest.
Jõgi on aeglane ja me hakkame peaaegu seisma jääma.
Mis see on? Kas sa tahad talle püssi anda?
Aguirre, ma tean, et sul on kavas midagi Ursuaga teha!
Mul pole selles kahtlust.
Jumal karistab sind selle eest!
Eest ära!
On sul kõik hästi, väikseke?
Mis juhtus? Täielik vaikus.
Järsku on nii vaikne.
Jah, ei ühtegi häält.
Tasa, muidu ei kuule...
Püssirohi põleb!
Eemale! See plahvatab!
Haara ridvast kinni!
Aidake valitsejat parvele tõmmata!
Haarake sellest kinni...
Kuradi hobune...
sellest on ainult jama!
Mis temaga juhtus?
Surnud.
Vaata, kui lühike nool on.
Mürgitatud.
Sellised peavad kääbustel olema.
Tuld! Tehke lärmi, kähku! - Mida me peame sihtima?
Lihtsalt tulista, tobu!
Tuld!
Tule, mängi midagi meestele.
Kas see pole mitte kanuu? - Kus?
Seal, nende puude all, tuleb meie poole.
Hoidke parv keset jõge. See võib olla lõks.
24. jaanuar.
Esimest korda nägime kahte metslast.
Nad tundusid usaldusväärsetena.
Tõmmake paat lähemale.
Mees on minu käes. Hoidke kinni!
Minul on naine.
Seal on kala!
Mida ta ütles?
Ta ütles...
et on Yagua hõimust.
Ta teab oma esivanematelt, et ühel päeval tulevad kaugelt
läbi suurte ohtude Päikesepojad.
Võõrad tulevad koos piksega, mis tuleb torudest.
Nad on oodanud kaua Päikesepoegade tulekut.
Sellel jõel siin ei lõpeta jumal kunagi oma loomist.
Kuld! Kust sa selle said?
Kuld!
Küsi, kust ta selle sai.
Küsi, kus Eldoraado asub.
Kust see kuld pärit on?
Mida ta ütles?
Kas see metslane on üldse kunagi kuulnud meie päästjast Jeesus Kristusest
ja meie missioonist ja tõelisest jumalasõnast?
See on piibel. Siin sees on jumala sõna,
mida me kuulutame, et tuua valgust nende pimedasse maailma.
Kas ta saab aru, et see raamat on jumala sõna?
Võta see oma kätte, mu poeg.
Ta ütleb, et see ei räägi. - Tapke ta pühaduseteotamise pärast!
See on raske ülesanne.
Neid metslasi on raske usku pöörata.
Enam ei lähe kaua aega.
Eldoraado peab olema vaid paari päeva kaugusel.
Suurtükid ei lähe enam rooste.
Vaenlasi hakkame tulistama kuldkuulidega.
Aga sina, Okello, hakkad mulle kuldvaagnatel toitu serveerima.
Kõik saavad midagi.
Kuberneriametid,
provintsid,
naised.
Võibolla ma saan isegi vabaks.
Ärme unusta oma missiooni kõige tähtsamat ülesannet -
jumalasõna levitamist metslaste hulgas.
Olen kindel, et hõberisti asemel, mille sa ära kaotasid, Carvajal,
hakkab sulle meeldima kallis- kividega kaetud kuldrist.
Kõik maa, mis on meist vasakul ja kõik maa, mis on paremal,
kuulub nüüdsest meile.
Pühalikult ja ametlikult kuulutan kogu selle maa enda omaks.
Meie maa on kuus korda suurem kui Hispaania
ja iga meie parvetamise päevaga muutub suuremaks.
Kas sa oled näinud kusagil kindlat maad, mis su keharaskust kannaks?
Okello, sool on puudu!
Kala ja puuvilju õnnestub meil aeg-ajalt saada,
kuid soola pole meil juba ammu.
Meil on nii kitsas käes, et loeme oma viimaseid viljateri.
Pidage hobust! - Hobune on end lahti tõmmanud!
Haara ratsmetest! - Ettevaatust!
Vaata, et ta üle parda ei hüppa!
Kurat, viige see hobune siit minema! Ei saa süüa!
Lükka see neetud elajas üle parve!
Mine! Hakka ujuma!
Ta tahab tagasi. - Mine eemale!
Minu arvates on temaga varsti kõik.
Mehhikos ma nägin, kuidas terve indiaanlaste armee ühte hobust nähes põgenema pistis.
Pealegi oleksime nädal aega saanud liha süüa...
Ära muretse, väikseke, hobusega on kõik korras.
Mu jumal, valitseja.
Valitseja on surnud!
Pärast valitseja surma oli Ursua saatus otsustatud.
Järgmisel hommikul viisid paar sõdurit ta ära ja rohkem ta tagasi ei tulnud.
Mu väike ema,
kaks kahele...
tuulehoog mu juustes.
Mida nad karjuvad?
Nad karjuvad, et liha ujub mööda.
Tuld!
Pange küla põlema!
Tulistage, see hirmutab neid!
Ärge dzhunglisse minge!
Sool!
Pole kuu aega soola saanud!
Ta kadus jäljetult. Me ei leidnud teda kusagilt.
Indiaanlasi ka polnud näha.
Lähme tagasi Pizarro juurde.
Kaks meest rohkem või vähem, tal pole sellest sooja ega külma.
Mul on sellest kõrini. Lähen öösel minema.
Kui öösel minna, ei saa indiaanlased mind kätte.
Päeval olen peidus. Lähen Pizarro juurde tagasi.
Läksime pool miili mööda ta jälgi dzhunglisse, siis kaotasime need.
Ta lihtsalt haihtus!
Üks meestest sattus paanikasse vaikuse pärast,
mis saabub alati siis, kui keegi ära tapetakse.
Ennemini lähen indiaanlaste juurde, kui selle hullu juurde jään.
See mees on minust peajagu pikem.
See ei pea nii olema...
Seletan oma plaani. Olen kõik jõe käänakud üles lugenud.
Joonistasin liiva peale kaardi.
Iga käänaku peale kulub meil päev.
Üks, kaks...
kolm, neli, viis...
kuus, seitse...
kaheksa...
üheksa...
...kümme.
Mina olen suur reetur. Minust suurem ei saa keegi olla.
Kes peaks vaid mõtlemagi deserteerimise peale, raiutakse 198-ks tükiks!
Ja siis trambitakse peal, kuni temaga saab seinu värvida.
Kes peaks sööma ühegi viljatera rohkem
või jooma ühegi tilga vett üleliia,
pannakse 155-ks aastaks luku taha!
Kui mina, Aguirre, tahan, et linnud surnutena puude otsast alla kukuksid,
siis nad ka teevad seda.
Mina olen jumala viha.
Maa väriseb, kui ta mind oma pinnal astumas näeb.
Kes mulle järgneb, saab muinasjutuliselt rikkaks.
Kes aga deserteerib...
Minge puust eemale! Sõitke jõe keskele!
Anna mulle teivas! - Ettevaatust, katus!
Kandetool kukub!
Ettevaatust!
Pikad nooled on moodi läinud...
Indiaanlased! - Kus? Ma ei näe ühtegi.
Tehke lärmi! - Parem poen siia.
1. veebruar.
Meeste moraal on kadunud. Rääkisin Aguirrega.
Asjad pole sujunud nii nagu lootsime.
Näeme ainult nälga ja surma.
Kaotame mehi, kuid ei näe kunagi vaenlast.
Isegi Eldoraado pole midagi muud kui illusioon.
Mehhiko polnud illusioon!
Kui me praegu tagasi pöörame, tulevad teised.
Nemad saavutavad eesmärgi!
Meie aga jääme tühjade kätega!
Isegi kui siin maal pole muud kui puud ja põõsad,
me vallutame selle!
Ja need, kes meiega kaasa tulevad, lüpsavad selle tühjaks.
Mu mehed mõõdavad rikkust kullas.
See on aga enam.
See on võim ja kuulsus.
Ma põlgan neid selle pärast.
Olen kindel, et Aguirre viib meid hukatusse.
Mul on tunne, et ta teeb seda meelega.
Me ei saa isegi kaldale, kuna jõgi on dzhungli miilide sügavuselt üle ujutanud.
22. veebruar.
Meie kannatused on kohutavad.
Enamikel meestest on palavik ja hallutsinatsioonid.
Vaevu suudetakse püsti seista.
Sõdur Justo Gonzales jõi mu tinti, arvates, et see on rohi.
Ma ei suuda enam kirjutada.
Keerleme mööda ringe.
Näen kõrge puu otsas
purjedes laeva,
mille ahtrist ripub alla kanuu.
Sa kujutad seda ette.
Ükski tõusuvesi ei tõuse nii kõrgele.
Meil on kõigil palavik.
See on vaid miraazh.
Seda juhtub, kui inimesed on kurnatud.
Jää vait, munk!
Me saame selle laeva kätte! See on tõeline! Sellega purjetame Atlandile.
Ei, Lope de Aguirre, ma ei lähe sinuga. Oleme näljast nõrkemas.
See pole laev. See pole mets.
See pole nool.
Me kujutame nooli ette, sest kardame neid.
Nooled on tõelised, varjuge!
See nool ei tee mulle midagi.
See pole vihm.
Munk, ära unusta palvetamast, et jumala lõpp...
...poleks inetu.
Kui me mere äärde jõuame,
ehitame suure laeva,
purjetame põhja ja võtame Hispaania kroonilt ära Trinidadi.
Sealt purjetame edasi
ja võtame Cortezilt ära Mehhiko.
Missugune suur reetmine see oleks!
Siis oleks kogu Uus-Hispaania meie kätes
ja meie kirjutaksime ajalugu
nagu teised kirjutavad näidendeid.
Mina, jumala viha...
võtan naiseks omaenda tütre...
ja temaga panen aluse kõige puhtamale dünastiale...
mida maailm on näinud.
Koos...
valitseme me kogu seda kontinenti.
Me jääme kestma.
Mina olen jumala viha!
Kes veel minuga on?